Scriitorul a forțat nota în acest material, atât la nivel comic, - relatând în detaliu cum personajele lui îl ceartã și cum au dreptate, uneori, când se contrazic cu acesta -, dar și la nivel psihologic, motivațional. Autorul definește principii de viațã în care crede cu tarie și care îl ghideazã nu numai în lucrul cu personajele, dar și în viața de zi cu zi, în relațiile interumane, mergând pe sistemul "inima care gândește și mintea care simte".<span class="Apple-converted-space"> </span>

Scenaristica este prezentatã ca fiind cea mai dificilã dintre activitãți, dar și una plinã de satisfacții, deoarece toate obstacolele întâlnite sunt lecții de viațã pentru formarea și coacerea noastrã...<span class="Apple-converted-space"> </span>

În vara anului 2011, am fost provocat să scriu un eseu despre “ceea ce simt eu când scriu un scenariu”, așa cum și actorii desăvârșiți trăiesc ceea ce interpretează.<span class="Apple-converted-space"> </span>

Am acceptat provocarea și am făcut o schiță a “unui articol ce urma să fie publicat pe Blogul meu” – gândeam eu. Dar tot scriind despre asta, am văzut că nu mă mai pot opri. Erau atât de multe lucruri de scris!<span class="Apple-converted-space"> </span>

După câteva săptămâni, am înţeles că nu pot scrie doar un articol, oricât de concis as fi. Am păstrat acest proiect pentru mine. A trecut ceva vreme de atunci, iar eu am continuat să scriu. Acum simt că am scris tot ceea ce trebuie așternut pe foaie cu privire la acest subiect.

Dați-mi încă un an și vă scriu de zece ori mai mult! Dar cum noi toți evoluăm așa cum nu ne așteptăm, voi păstra materialul în forma în care este acum. Și, având în vedere dimensiunea, dar și conținutul plin de emoții al materialului pe care l-am scris, din ideea unui articol a ajuns a doua mea carte: <i>În inima scenaristului</i>.

Cu o prefata scrisa de actrita Ioana Picos, In inima scenaristului a reprezentat pentru mine cea mai inalta scoala de scris, fiind elevul personajelor mele.<span class="Apple-converted-space"> </span>

&nbsp;

<b>Ioana Scărlatescu despre ”În inima scenaristului”:</b> Scenaristica este un domeniu greu şi complex. Uitasem acest lucru, până când am citit "În inima scenaristului", moment în care am retrăit o parte din frământările care vin odată cu scrisul. Odată cu dedicarea completă pentru poveştile sale, vine şi curajul, curajul de a se expune, pe care, evident, Octavian îl are din plin. Nu doar expunerea din această carte, ci aceea cu care a creat toate situaţiile şi personajele de-a lungul timpului. Pentru că, vrei sau nu, crearea unei alte lumi te dezgoleşte complet ca scriitor, te lasă fără secrete în faţa unei lumi întregi. Lumea scenaristicii e la picioarele lui.

&nbsp;

<b>Andreea Brujban despre ”În inima scenaristului”</b>: Puţini oameni înţeleg ce înseamnă să scrii şi mai puţini înţeleg ce înseamnă să-i laşi pe ceilalţi să-ţi citească scrierile. E ca şi cum i-ai pofti în căminul tău, în sufletul tău, în intmitatea ta. A scrie înseamnă a-ţi crea, de fapt, un univers numai al tău, o reprezentare a imaginaţiei tale sau, de multe ori, realitatea trecută prin filtrul sufletului tău - lumea aşa cum o vezi tu. Octavian nu creează situaţii prin scenariile lui, ci dă viaţă unor lumi: apar chipuri, se văd imagini clare şi se aud sunete.

&nbsp;

<b>Roberto Drilea despre ”În inima scenaristului”</b>: O lucrare făcută cu multă pasiune şi atenţie pentru detalii, care vine direct din inima unui scenarist. O lectură plăcută care, pe alocuri, îţi deschide ochii, ajutându-te să înţelegi lumea unui scenarist, cu bucuriile şi provocările ei, dar şi, foarte important, relaţia dintre scenarist şi personaj. Ca scenarist de ocazie mă regăsesc în cuvintele lui Octavian, aşa că recomand cu mare plăcere.

&nbsp;

<b>Iulia Isar despre ”În inima scenaristului”</b>: Octavian pune accentul pe responsabilitate. “Dă din casă”, mărturiseşte că această ocupaţie, meseria de scriitor, este periculoasă şi că nu te poţi lăsa pradă imaginaţiei. Susţine că are nevoie de control şi, pentru a-l dobândi, îşi impune reguli. Oamenii, tinerii, bebelușii și câinii fug de reguli şi, iată, acest scenarist, unul care face parte din categoria fiinţelor cărora nimeni nu-le impune reguli, îşi impune singur să funcţioneze sub tot felul de criterii şi principii. Aşa se converteşte artistul la realitate.

&nbsp;