<p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph">Acum câteva zile, la cinema, o replică dintr-un film:<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">“Your entire existence makes me
unconfortable”,<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">tradusă prin subtitrare așa:&nbsp;
“Întreaga ta existență îmi dă emoții”,<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">m-a făcut să scriu articolul ăsta…<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">CÂND ERAM COPIL<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Eu țin minte, când eram mic, mă trezeam să
merg la grădiniță și, cel puțin în primele săptămâni, nu îmi plăcea deloc asta.
Și simțeam în dinți, în măsele, o tensiune, ceva ce nu puteam să explic în
cuvinte. Îmi venea să scrajnesc din dinți.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">CÂND AM CRESCUT<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Anii au trecut, am crescut și, pe băncile
scolii, mi-am dat seama când simt asta: când urmează ceva ce nu-mi place sau de
care mi-e frică, adică, așa cum suntem crescuți și învățați să spunem: atunci
când “aveam emoții”.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Da, simțeam neliniștea asta (care nu mai
era doar în măsele) de câte ori urma o teză importantă, o întâlnire sau o
discuție în care nu știam ce răspuns sau rezultat voi primi… ați prins ideea,
când mi-era frică!<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">La tine n-a fost așa? Când aveai un examen,
nu te întreba lumea dacă “ai emoții”? Mai târziu, atunci când te îndrăgostești,
parcă ai așa o ezitare, o reținere să spui asta – și chiar daca o spui, o
ușoară teamă tot este. Atunci când urmează ceva ce e important pentru tine,
pentru viața ta, cariera ta, “ai emoții”.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">CE SUNT EMOȚIILE, PÂNĂ LA URMĂ?<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Însă “emoțiile” astea, de unde vin ele? Cel
mai des, din necunoscut – când nu știi ce urmează, ce răspuns vei primi, cum va
reacționa persoana din fața ta, dacă te va asculta sau se va înfuria, dacă vei
primi ceea ce îți dorești sau… nu. Când ți-e frică de eșec, de refuz, de
respingere, de judecată, de critică… atunci îți spui ție însuți – sau ți-e spus
– că “ai emoții”.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Semnal de alarmă foarte puternic! Așa
suntem crescuți: să asociem cuvântul “emoție” cu frica! Se formează în subconștientul
nostru o conexiune între senzația aia neplăcută, neliniștea, stresul, teama –
mica sau mare – și cuvântul “emoții”.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">FRICA – DOAR O FLOARE DIN BUCHET<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Adevărul este că frica este doar o emoție.
Atât. Una din multele care exista și pe care suntem capabili, născuți și
predestinați să le simțim! Este atât de greșit să punem semnul egal între “Am
emoții” și “Mi-e frică”. Spunând “am emoții”, le asociezi pe toate cu starea
asta cu care nu te simți prea comod. Nespunand “mi-e frică”, acea frică nu știe
decât să crească, iar disconfortul tău odată cu ea.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Și o să mai vorbim despre frică, treaba e
nu să nu-ți fie, ci cu tot cu ea să mergi spre ceea ce-ți dorești. Cum? Habar
n-am să-ți spun ție, o să-ți spun cum am făcut eu.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">BUCHETUL<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">O gamă largă de emoții circulă de la
vinovăție, rușine, tristețe, frică, furie, curaj, mândrie, bucurie, extaz… cu
unele ne simțim confortabil, cu altele nu. Pe unele le știm prea bine, pe
altele deloc. Și de aici toată viață noastră: ne e bine sau nu ne e bine în
funcție de cât de echilibrat este sistemul nostru emoțional.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Șapte dintre emoții sunt numite principale
și, dacă pe una dintre cele șapte, nu o poți simți, trăi, exprima, manifesta,
toate celelalte sunt blocate. În aceeași măsură, dacă trăiești toată viață
într-o singură emoție. Aici plaja este foarte largă și putem să dezvoltăm,
vorbim despre traume, blocaje, dificultatea de a trai o viață de om normal până
la imposibilitatea de a te îndrepta și de a obține ceea ce-ți dorești.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">CÂTE CEVA DESPRE FLORILE PRINCIPALE<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Nu exista emoții negative și pozitive, cel
mult am putea spune că sunt emoții care-ți dau o stare de bine și care nu,
emoții cu care ești confortabil și cu care nu. Primele dintre cele pe care ți
le-am enumerat – vinovăția, rușinea, tristețea, frica sunt numite laolaltă
“cușcă emoțională”, iar următoarea emoție pe această “scară” este furia – care
te scoate din această cușcă.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">VINOVĂȚIA<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">O să scriu un articol separat despre
experiențele mele cu vinovăția și câteva metode de a scapă de ea, uneori este
foarte apăsătoare, mai ales după evenimente importante din viața ta sau după ce
a trecut mult timp de când trăiești în ea. Rușinea este, frumos spus, vinovăția
față de tine însuți. Tristețea are liniștea ei și poate fi un stimulent bun al
creativității. Imaginează-ți când ești îndrăgostit, după o suferință, ce roman
de dragoste autentic și încărcat de emoții ar ieși. imaginează-ți, pe de alta parte,
mult mai concret, cât de greu este să spui “am greșit!”.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">FURIA<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Furia are și ea povestea ei care merită
spusă separat. Oamenii o resping, spunând că nu este bună, însă doar atunci
când ești îndrăgostit trăiești o pasiune așa frumoasă și intensă ca atunci când
ești furios, nu? Pe de alta parte, ai auzit de multe ori că “nu e bine să tii
în tine”. Echilibrul este dat de o realitate, aceea că e o diferență intre
emoție și comportament. Pot foarte ușor să spun “nu e ok asta pentru mine!” sau
“m-a deranjat, m-am simțit rănit și neapreciat” sau “frateeee, ce m-am
enervat!” fără să te scuip, să te înjur, să te lovesc. Nepotrivit și nesănătos
este comportamentul agresiv. Exprimarea furiei este foarte sănătoasă!<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">MÂNDRIA<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Opusul rușinii este mândria, care deseori
este confunata cu aroganța, cu îngâmfarea, iar mândria este o emoție atât de
frumoasă, ești conștient de propria ta valoare, de rezultatele tale, iar
aceasta stare te încarcă cu energia să continui, să faci mai mult, să obții mai
mult, să-ți fie mai bine. Atunci când ai o idee, curajul este emoția opusă
fricii care te face să acționezi, iar atunci când ai obținut ce-ai vrut, te
simți mândru de tine! Și cum se simte un om mândru de el? Bucuros, nu-i așa?
Adeseori confundăm și bucuria cu satisfacția. Noi nu mai știm de ani mulți,
poate chiar din copilărie, să ne bucurăm. Bifăm taskuri, ne cumpăram lucruri,
ne atingem obiective, uneori nici măcar ale noastre, iar asta ne satisface. Nu
ne mai bucură… pai amintește-ți cum era când erai mic, când te jucai, când te
bucura cel mai nesemnificativ lucru, când nu era nevoie de mare efort să
găsești bucuria, când te trezeai dimineața și n-aveai nicio grijă…<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">FRICA<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Frica este emoția pe care o cunoaștem toți.
Nu ne place să ne fie frică. Însă ea ne-a adus până aici, până în ziua de azi.
Ea este prietenul nostru, este aliatul nostru, datorită ei am evoluat ca specie
și ne-a ținut în viață. Uneori, suntem atât de adânciți în frică încât și
bucuria tot din frică o trăim. Ți s-a întâmplat – să fie ceva atât de frumos și
să-ți vina gândul “aolo, dar dacă se termină?” Are și ea scara ei, de la teamă
la frică la groază la teroare. Și sunt specialist în asta, o să-ți mai scriu
despre trăirile și experiențele mele – și ce m-a ajutat că, în ciuda fricii, să
fac, nu să mă opresc sau să amân.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">CONCLUZII&nbsp;<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Poți să trăiești mai multe emoții într-o
singură secundă, însă niciodată două simultan. Poți să intri liniștit în casă,
venind mai devreme de la serviciu, vezi pantofi de bărbat pe hol și te
înspăimântă gândul că femeia ta ar putea avea pe cineva în casă, apoi te
relaxezi și începi să râzi când auzi vocea cumnatului tău care a venit în
vizită. Emoțiile sunt frumoase și bune toate, iar viață sănătoasă este un dans
printre ele toate. Uneori, emoțiile sunt de lungă durată, iar asta le transformă
în sentimente. Iubirea este un sentiment, pentru că durează. Asta nu înseamnă
că, în ciuda iubirii, partenerul de cuplu nu te poate întrista punctual sau
înfuria. Acestea, tristețea, furia sau altele care pot apărea, sunt emoții.
Iubirea, sentimentul general, rămâne.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Așadar, este foarte toxic pentru sistemul
nostru emoțional, pentru viața noastră dacă vrei, să spunem “Am emoții” atunci
când corect este “Mi-e frică”. Și-am auzit la atâtea emisiuni de talent show,
când jurații spun concurenților “Lasă-le în colo de emoții”. Pe bune? Dacă n-aș
mai avea emoții, aș fi mort. Ad literam!<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">DORINȚĂ VS FRICĂ<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">În viață, sunt momente mai sensibile.
Născute din dorință, din curiozitate sau venite pur și simplu. Momente când nu
știm ce urmează. Când, că niste copii, ne dorim una alta. Și ne e frică de
rezultat. De răspuns. De un posibil eșec. De o pierdere a ceva ce încă nu avem.
Și ne e frică. Atunci nu avem “emoții”, ci avem o emoție, o anumită emoție, una
singură: frică.<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Dacă ai sărit cu parașuta sau, dacă nu, îți
poți imagina, la marginea ușii avionului, la 4000 de metri înălțime, când
instinctul ar fi să spui că “Da, ai emoții”, de fapt, adevărul este că “ți-e
frică”. Frumos este că, în ciuda fricii, tot sări! Și bravo ție! Asta te face
mândru de tine. Și îți aduce și bucurie. Uite, câte emoții! Abia la final de zi
poți spune că ai avut emoții: frică, mândrie, bucurie. Toate, succesiv. De-a
lungul zilei.&nbsp;<o:p></o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal;min-height:17px"><o:p>&nbsp;</o:p></p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Trăiește-ți emoțiile!&nbsp;<o:p></o:p></p><p>
</p><p style="margin:0in;margin-bottom:.0001pt;text-align:justify;text-justify:
inter-ideograph;font-stretch:normal">Cum?, mă vei întreba. Habar n-am să-ți
răspund la această întrebare. Ești unic. Ar însemna să scriu un milion de
articole pentru un milion de cititori. Însă nici așa nu aș reuși să-ți răspund
simplu, pentru că întrebarea nu este una simplă. Pot să-ți arat. Și să te
îndrum spre o experiență prin care am trecut și eu, o experiență care m-a
condus pe acest drum. Din acel moment, viața mea s-a schimbat radical. O să-ți
povestesc despre asta, poate, într-o zi. Dacă vrei și tu, întreabă-mă în
privat. Până una alta, tot ce-am trăit și-am descoperit în toți acești ani, tot
ce-am văzut că funcționează pentru mine și pentru oamenii cu care am lucrat
până acum, am pus laolaltă în cele două programe cu care am inaugurat Artavi
Academy. Poți să vezi aici despre ce e vorba. Pe curând!<o:p></o:p></p>